Това е входът за подземния свят…
Отворено е. Сигурно вече е вътре.
Хей, наистина ли е възможно да се върнем после?
Да влезеш там е като да скочиш в Буря.
Все едно молим демоните да ни изядат!
Демоните са най-малкото. Изанами също е долу.
За разлика от други богове, тя е безсмъртна.
Тя е кралицата на долния свят.
Докато има живот и смърт, ще живее.
Попаднеш ли на нея, завинаги ще останеш в царството на мрака.
Страх ли те е? Няма защо. Нали аз ще те пазя.
Надявам се, че после ще спазите обещанието си.
Хики.
Това ще бъде твоята защита.
Трябва да признаеш, че има полза от мен.
Хайде.
УЛИЧЕН БОГ: АРАГОТО
Момичета, имам супер предложение! - Не, мерси.
Ще ви хареса!
Чичо ми ми подари ей тези билети за Капипа Ленд
и си помислих да поканя знаете кого! - Знаем кого ли?
Този, който си харесала? - Точно!
Израстване… - Ето защо трябва да дойдете и вие.
Но в това няма смисъл. - Ще бъде като тройна среща.
Тройна? - И той ще доведе двама приятели!
Идвате ли?
Капипа Ленд…
Искам в Капипа Ленд! Искам… - Млъквай!
Дано да идем някой път заедно. - Съгласна ли си, Хийори?!
Не, исках да отида с един… - Кой?
Кой ли… - Решено е! Следващата неделя!
Е, хубаво тогава… - В атака, момичета!
Но аз не мога да ида на среща с непознати…
Споко, ще сме заедно…
Ики! Не си ли виждала Ято?
Господарю Мичизане? - Остави я, така трябва да е.
Е, аз заминавам за съвета. Разчитам на теб!
Епизод 9: Звук от късаща се нишка
Как може да се събираме пак толкова скоро!
Аз съм много зает! Инаба се нуждае… - Нуши!
Толкова ми липсваше!
Това е Ебису Кофку! - На нещастието ли?
Свършено е с парите му. - Горкият…
Кофку! Простете на господарката ми… - Научи я да не тормози другите!
Ще си платите за това, че ни ползвате имената!
Аз и Ебису ще ви го върнем някой ден!
А аз пак ще ти подаря целувки!
Окунинуши никога не се е разбирал с Кофку.
Нормално е, все пак е от върховните богове на щастието.
Здравейте, Биша и Казу! - Не те виждаме често тук, Кофку.
Да. Случайно да сте виждали Ято? - Ято?
Вярно, че вече е от жителите на Такамагахара.
Трябва да отговаря на повика. - И ние така си помислихме.
Станало ли е нещо? - Изчезна някъде.
Вече месец не се е появявал. - Месец? Ами Юкине?
Ято от години искаше да стане равноправен бог.
Искаше да участва в събирането и се надявах да е тук…
Не ги гледай, за да не те забележат и те.
Знам това. - Изкъпи се с водата.
Вони! - Ще търпиш.
Така няма да те усещат.
Това връща много спомени. Преди винаги бяхме заедно.
Когато сме двамата, сме непобедими.
Нали е така?
Колко дни минаха?
Чувал съм, че тук времето тече различно, като в Такамагахара.
Ако се забавя, Хийори и Юкине…
Ято.
Маска?! Заклинателят ли е тук?
Ебису?!
Събрах ви тук поради една причина.
Трябва да обсъдим един много сериозен въпрос за магия.
Знаете ли вече кой си играе с маските? Кой е той?!
За да покориш демон, трябва да му дадеш име.
Да кръстиш демон?! - Ужасяващо!
Това ще те оскверни! - Тишина!
Виновникът има достатъчно сила, за да се справи с това.
Значи е бог. И то много почитан.
Ей, какво означава това?! - Не е възможно…
Не сме правили нищо! - Нужно ли беше да ни показвате?
Това място трябва да гарантира анонимност!
Спокойно. Не ви обвинявам в нищо.
Но… някой от вас не липсва ли?
Получихме един доклад.
"Станах свидетел на това как един в човешкия свят даде име на демон.
Името на този бог беше… Ебису."
Лъжа! Кой може да е казал подобна глупост?!
Ебису и неговият подчинен, Ивами, трябва да бъдат задържани!
Какво?! Той е на смъртно…
Домът му ще бъде обискиран веднага, а Съкровищата разпитани.
Как…
Боговете на щастието ще останат тук.
Това е всичко!
Защо си тук, бог Ято? - И аз се питам какво правиш ти тук.
С Юкине ли си? - Не. Хииро.
Хубаво е, че ви намерихме.
Молбата на татко бе да спасим Ебису.
Значи си свързан със стареца? - Старец? Молба?
Някак не ви разбирам. За твоя баща ли става дума, Ято?
Поведението ти ми е много интересно.
А когато нещо ми е интересно, не го изпускам.
За жалост обаче, сега нямам време за теб.
Да, можем да се срещнем отново…
Кога си свободен? - Но… аз дойдох да спася теб!
Да спасиш мен? Много мило, наистина.
Давай да се махаме от тая дупка с демони!
Защо отиваш натам?! - Имам си работа.
Демоните са увеличили броя си. - Не ги гледай!
А ти внимавай. Един от тях е над теб.
Хики!
Още един… - Ами престани да зяпаш!
Ебису, зад теб!
Прекрасно. Ще станеш чудесен бодигард.
Мен хич не ме бива. Не мога да си завържа и връзките на обувките.
Умееш ли ги възлите? - Ако става въпрос за превръзки…
Поразително. - Къде ти е емоцията?
Аз за всичко разчитам на Съкровищата.
Вярно, че дори не съм ти ги представил още.
Куни. Тацу. Ута.
И тях ли си водиш?! - Аз съм Куними.
Тацуми. - Утами.
Възлите на Куними са произведения на изкуството.
Куними, сега ще усвоиш и техниката за превързване.
Както желаете. - Съгласяваш се?!
Сега ме извини. - Направо да не повярваш…
Господарю! - Какво стана, Ебису?
Ти си покварен? - Нищо особено.
Заради демоните ли е? - Все още не владея тази магия добре.
Едва контролирам тези, на които дадох маски.
Но това си има и плюсове.
Демоните могат да получат имена
и да станат като Съкровищата и това ми харесва.
Но си признавам, че никак не е лесно.
След всеки провал страдам.
Маскираните се подчиняват на по-могъщите.
В момента нямам толкова възможности.
Но скоро силата ще е моя.
Не си във форма! По-добре да излезем. - Не.
Демоните са нищо пред онази, която живее там, вътре!
Изанами ли?
Нямам време. Трябва да се видя с нея и да получа нещо.
Затова съм тук.
Къде сме?!
Отдавна не съм имала гости! - Хийори?!
Добре дошли! - Хийори! Не може да бъде…
Жената от маслинената таверна? - Радвам се да ви видя!
Сляп ли си?! Тя е гимназистка! - Гимназистка?
Какви бабички ти се привиждат?!
Жената от таверната е много далеч от гимназистка.
Хамбургерите й са най-великите. - Не съм чувал за тях!
Вземете си.
Нищо не яж, защото няма да можеш да излезеш.
Не сте ли гладни?
Какво има? Не ти ли харесвам?
Не е възможно да е така!
Харесвам се на всекиго. Иначе не може.
И ти ме харесваш, нали?
Ято, пази се.
Сега разбирам. За всеки тя изглежда различно.
Приема лика на някой, когото познаваш, за да те подведе.
Това е кралицата на ада, Изанами!
Нямах намерение да преговарям истински с нея. Запомни го.
Здравейте! Такова…
Аз съм Ямашита Акира! - Табата Айми.
Ики Хийори. - Аз съм Секи.
Абе. - Днес си толкова красива!
Е, кой от двамата е щастливецът?
Още не е дошъл. - Съжалявам за забавянето.
Аз съм Фуджисаки.
Много ти благодаря, че прие поканата ми!
Къде искаш да отидем първо? - Хайде първо да купим билети.
Чакай, това от лимитираната серия за Демоните ли е?
Боже, ти фен ли си?! - И още как!
А… На! - Му!
Сан! - Женственото изчезна.
Какви ги вършат тези? - Фенове са на някакви комици.
Инди вижуъл-кей група!
Съжалявам, че ви провалям почивката.
Глупости! Май ние дължим извинение.
Няма нужда. Надявах се да дойдеш…
Е, да се забавляваме.
Честно казано, за първи път съм тук!
Господарке Изанами, чух, че тук мога да намеря
нещо, с което да управлявам демоните.
Дойдох с надеждата да взема това нещо.
Лъжа. Дойде, защото искаше да ме видиш.
И не си първият, който пита за това.
Става дума за това…
Четки…
Енки.
Сипи ни чай. - Добре!
Аз съм ги създала.
Много исках да имам приятели. Такива, които да не си отиват.
Защото, който види истинската ми форма, бяга.
Ще ти дам това, ако ми станеш приятел.
Приятел?
За съжаление не бих могъл да съм такъв.
Аз…
Ято, не бива да се биеш.
Спомни си, тя е много по-силна от нас.
Не бих могла да я нараня.
Тогава предлагам друго. Ще ти дам четката…
Но един от вас ще остане тук, за да ми бъде приятел.
Решете кой, имате предостатъчно време.
Съжалявам, бог Ято.
Значи ти… - Трябва да останеш тук.
Четката трябва да е моя.
Да не си посмял! Дойдох дотук, за да те спася!
Проклятие!
О, да! Така си мечтаех да се снимам с Капипа!
И аз! Заедно с…
С кой друг?
Замръзни. - Граница!
Страхотно! - Казума!
Нося храна.
Ще престанеш ли с изненадите?
Смятай онова за проверка.
Събранието приключи ли? - Да, днес ни пуснаха по-рано.
Много рядко се случва.
Ято там ли беше? - Не.
Вярно ли е, че е изчезнал безследно?
Да, явно става постоянно.
Юкине е прекалено спокоен.
Но притесненията на Съкровищата тормозят господаря.
Очевидно не иска Ято да страда.
По-силен си.
Сега ще тренираме нещо ново! - Най-после! Ще се старая!
Куними е от редките Съкровища, които управляват тялото на господаря.
Добър е в боя без оръжие.
Утами и Тацуми също ги бива в това.
Аз не съм бог на войната, а на късмета.
И съдбата винаги избира мен!
Но въпреки това постоянно страдаш.
Такава е цената на маските.
Унищожиха доста от предишните ми превъплъщения…
Прераждането ти е нещо ежедневно значи.
Защо толкова искаш да успееш в това?
А ти защо съществуваш, бог Ято?
Научих това-онова, преди да се срещнем.
Считат те за бог на войната, но в някои истории си бог на смъртта.
Името ти не е останало в много от поверията.
Ако си толкова близо до края си… - Млъквай!
Роден съм по желание на хората, както и ти!
Затова не искам да изчезвам. Лошо ли е това?!
Искам да направя хората щастливи! Затова…
Едва се държиш. Явно проблемът ти е сериозен.
Завиждам ти…
Ти цениш живота си, за разлика от мен.
Ще станеш добър бог…
Такъв, който да прави хората щастливи.
Господарю, внимавайте!
Не подценявай моите Съкровища.
Ела… Хики… - Ела, Токи!
Край на битката!
Значи Ято ще ми бъде другарче!
Приключихме. Хайде, бог Ято.
Всичко ли си планирал?!
Казах ти, че няма да преговарям истински.
Хииро!
Не спомена, че служиш и на Ебису! - Лошо ли е?
Според Куними съм я именувал преди 5 прераждания.
Така ли е, Цуцуми? - Да.
Май е добре да се каже "Отдавна не сме се виждали".
Много добре знам, че си Нора, но…
Изведнъж почувствах някаква близост… - Стига!
Какво? Това значи ли, че няма да си ми приятел?
Бързо, Ято. - Хики!
Какво правиш, Ебису?!
Радвам се, че се видяхме, майко.
Майка?
Не си отивайте…
Самотно ми е… Толкова съм самотна.
Няма да стане. Няма да ви пусна!
Получих нужното. Сега трябва само да излезем.
Ще се прибера на всяка цена.
При Хийори и Юкине.
Странно…
Нещо ми се върти в главата, но не помня…
Капипа с коронка! Много ще им хареса!
Трябва да взема две. Или три, за всички!
Ето къде си. За роднините ли? - О, не, всъщност са за…
За кого са?
Не разбирам какво ми става.
Парадът скоро започва. Бързо!
Какво става?
Това чувство, че съм забравила нещо много важно…
Хайде, Хийори…
Много разноцветни огньове.
Стотици фойерверки в небето…
Весел и цветен парад.
Дори усмивките на хората са така ярки,
че няма как да не те изпълнят с радост. Но…
Всичко ми изглежда толкова далечно.
Светлините също са далеч. Като че ли някой липсва.
Някой, който винаги се усмихваше.
Някой, с който исках да се снимам. На който исках да подаря нещо.
Но кой? Или просто си измислям?
Гледаш ли?
Защо? Защо не мога да си спомня?
Исках да дойда в Капипа Ленд заедно с него.
Исках… да бъда заедно с него…
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Ох, забравих крема за ръце. - Да не си момиче, Ебису?!
Трудно се броят пари със сухи пръсти.
Следва: "Важно желание".
Вярно, не мога да си преброя пачките!